Kandász Andrea először szerepel a férjével a TV2 vetélkedőjében
![Ázsia Expressz 2. Kandász Andrea](https://cdn.origo.hu/2023/12/nRMeYI2fJBL9hnaMTAxUcCdI7nQTM-CfGq1W2RuTAME/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50LzkzMGEyNGU4YzBkZDQ2NDBhMDY1YmY0MTlkMzQwODQ4.webp)
Hogyan fogadtátok a felkérést? Nagy volt az egyetértés kettőtök között vagy győzködni kellett a másikat?
Andrea: Mi néztük a műsort annak idején és nagyon jól szórakoztunk, úgyhogy amikor felkértek minket, akkor kérdés sem volt, hogy jöjjünk, ugye?
Ferenc: Igen, nekem egy fenntartásom azért volt. Akkor még tíz kilóval nehezebb voltam, és ahogy láttam Berki Krisztiánt pelikánként suhanni a trapéz felé, akkor rájöttem, hogy ha igent mondok, az azt jelenti, hogy nekem le kell fogynom pár kilót, de azért még hagytam fent egy kis hájat, mert féltem a hasizmomat.
Andrea: Tényleg, kérdés nem volt, nagyon szeretünk játszani, huszonöt éve vagyunk együtt és eddig nagyon jól működtünk együtt. Viszont azt még nem tudjuk, hogy egy ilyen játékban hogyan tudunk együttműködni, mert ugye otthon megvannak a szerepek, mi határozzuk meg a szabályokat. Itt viszont nem tudjuk mi vár ránk, megújították a formátumot, és én most nagyon izgulok. Olyan, mint az első bálozás előtti izgalom.
Ferenc: Én pont a fordítottja vagyok Andreának, Ő inkább versenyezni, én meg játszani szeretek. Stresszhelyzetben azonnal „hidegvér üzemmódba" váltok.
Van bármilyen feladat, amit az előző évadokból nagyon szeretnétek játszani, vagy épp nagyon tartotok tőle?
Ferenc: Én a fenekemet nem szeretném riszálni, és amúgy sem tudnám megdönteni az eddigi rekordokat.
Andrea: Én viszont szeretném a fenekemet riszálni. Hogy mi az, amitől én tartok? Szerintem az emelős feladatok, mi most reggel gondolkodtunk el, hogy én soha életemben nem voltam a férjem nyakában a huszonöt év alatt. Mondtam is neki, hogy te Feri, nézzük már meg, hogy egyáltalán a nyakadba tudok-e mászni! Vagy hogy te elbírsz-e engem? De képzeld, feljutottam, úgyhogy sikerült. Nekünk viszont nagyon mennek a kitartást igénylő dolgok, a Feri olyan, mint egy fakír. Ha valami monotonság van, ő nagyon jól tűri. Ugye ő hegymászó, Erőss Zsoltnak volt az egyik társa az egyik Mount Everest-expedícióban.
Milyen reakciókra számítotok egymástól a játék során?
Ferenc: Szerencsére olyanok vagyunk, hogy ha a másik elront valamit, mi azt abszolút tolerálni tudjuk, nagyon csodálkoznék, ha épp most vesznénk össze valamin.
Andrea: Az nagyon jó, hogy mi szinte már mindent tudunk egymásról. Attól az egytől rettegek, hogy most derül ki valami, amit nem tudunk, és esetleg nem jó. Egyébként nem vagyunk veszekedősek, ha valami gond van, Feri lemegy az alsó szintre, dolgozik és nem szól egy szót se, ami persze engem baromira idegesít olyankor.
Szerintetek mennyire meghatározó a verseny végkimenetele szempontjából, hogy milyen régóta vannak a párok együtt?
Andrea: Szerintem ez egyfajta előny is, és hátrány is, hogy mi régóta együtt vagyunk. Előny, mert ha ránézek, már tudom is, hogy mire gondol – bár a licitnél nem nézhetek rá, ez igaz. Mi tényleg annyira jól ismerjük egymást, rengeteg témát megbeszéltünk már, ez mindenképp előny, én úgy gondolom. Olyan szempontból lehet hátrány, hogy mi már nem akarunk egymásnak bizonyítani. Arra gondolok, hogy a kapcsolatok elején még jobban benne van az emberben a bizonyítási vágy, hogy itt is megállja a helyét és mi mindenben jó, mit tud teljesíteni. Nyilván ez csak bizonyos feladatoknál lényeges, mert ha a nyakába kell vennie és a feladatnak ez a lényege, akkor ott a fizikális kérdéseken múlik minden. Ez egy kétélű fegyver, én azt gondolom. De nagyon örülünk, mert az életünkben nem tudtunk még ennyi napot játszva együtt tölteni, úgyhogy ez így tökéletes, ahogy van, és már alig várjuk, hogy elkezdődjön.