A sci-fi inspirálja, nem megjósolja a jövőt
![Hugh Keays-Byrne a Mad Max: A harag útja című filmben](https://cdn.origo.hu/2023/12/nkLqaIe8HYJ9GbpuSVb3IrZK9cZtv04LG0jil2p3-zU/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50L2Y1NjM0ZGEyMTRiNzRlOGI4YzA4YWViYmE1M2M1MTY0.webp)
"Sokan úgy gondolják, hogy a sci-fi irodalom és film nem olyan komoly téma, hogy egyetemeken tanítsák" - mondta Augé a Brain Bar Budapesten tartott előadásában. "Pedig ez egyáltalán nem igaz. Gondoljunk csak Jules Vernére és H. G. Wellsre, mennyi mindent előrevetítettek, ami ma már valóság."
A CHIFT (Community for Histories of the Future, a Jövő Történelmeinek Közössége) igazgatója arról beszélt, hogy míg Verne elsősorban a technológiai fejlődésben látta az emberiség jövőjét, addig Wells inkább a filozófiai megközelítésben bízott, ha arról volt szó, mi fogja majd megmenteni az emberi fajt. A lényeg viszont mindkettőjüknél az, hogy
a tudomány és a technológia lehetővé teszi majd egy jobb jövő létrejöttét
- pontosan ez az, amire ma is törekszünk.
Valójában a sci-fi művészet nem megjósolja, hanem inspirálja a jövőt, és kicsit leveszi a terhet a pontosan ezen jövő miatt aggódókról, mert lehetséges megoldást is kínál a krízisekre. Az, hogy ezeket elfogadjuk-e, vagy valami teljesen másba kezdünk, nyilván rajtunk múlik, de a probléma feloldása és a remény adott. Augé szerint sokkal fontosabb az, hogy előre tanuljunk a sci-fikben felvázolt világokból és kríziseikből, és
inkább megakadályozzuk a sötét világképet, mint megvárjuk, amíg eljön, és utána igyekezzünk megoldást találni rá.
Példának felhozta a Mad Max franchise történetét: már negyven évvel ezelőtt is foglalkoztatta a filmeseket a kőolaj véges mennyisége és az, hogyan omlana össze a nagyrészt erre épülő társadalmunk. "Már negyven évvel ezelőtt figyelmeztettek minket látványosan a problémára, de mégsem tettünk semmit" - mondta Augé.
Nem csak a Mad Max az egyetlen, ami már korábban felvázolta elénk a ma már valósággá vált jövőt: az 1984 jövőképéből elég csak annyit leszűrnünk, hogy ma a Periscope, a Snapchat, a Facebook, a Twitter és az Instagram segítségével gyakorlatilag akárki életét végigkövethetjük, akár napról napra. A Fahrenheit 451 utópiájában az emberek nem olvasnak, nem gondolkodnak, csak rövid videókat bámulnak a televíziójukon - ma ehhez nem kell az, hogy szándékosan könyveket égessenek, a tendencia magától látszik kialakulni.
A Soylent Green a túlnépesedést és az élelemhiányt, a Gattaca a génszerkesztéssel járó problémákat, a Blade Runner pedig a mesterséges intelligenciával kapcsolatos kételyeinket vázolta fel előre. Mind a képzelet szüleménye, egy tudományos-fantasztikus alkotás, és
mégis valós problémákra ad lehetséges válaszokat.
"A sci-fi nem tudja megjósolni a kríziseket. A jövőt mi írjuk. A sci-fi csak megpróbálja tompítani a félelmet, és lehetséges megoldásokat kínál fel nekünk" - tette hozzá Augé. Aztán azt is kiemelte, hogy a sci-fit még mindig fehér, viszonylag jómódú, heteroszexuális férfiak írják, de itt az ideje, hogy ez megváltozzon - több jövőképet kellene látnunk a különböző nemzetiségű, kisebbségekben élő és női íróktól is.