A líbiai hadúrra uralkodása során egyaránt tekintettek forradalmi hősként, elszigetelődött vezetőként, értékes stratégiai partnerként, majd ismét páriaként. Hosszú regnálási ideje alatt Líbia volt a legmagasabb életszínvonalú ország egész Afrikában, jelentősen fejlesztette az infrastruktúrát, viszont számos emberiségellenes bűntettet is elkövetett, köztük több alkalommal nyilvános, tömeges kivégzést rendelt el.
Idegen érdekek hálójában
Kadhafi 1942-ben egy vándorló beduin családban született. Visszaemlékezései szerint egész gyermekkorában nagyapja és édesapja történeteit hallgatta, melyek arról szóltak, hogy a líbiai embereknek mennyi szenvedést kellett átélniük az olasz gyarmatosítóiknak köszönhetően. Ezen az elbeszélések érhetően nagyban befolyásolták gondolkodását, és már ifjúkorában kialakult heves gyűlölete a gyarmattartó országokkal szemben. Kadhafi ellenszenvének azonban nemcsak az országot ellepő idegenek voltak a tárgyai. Az uralkodó, I. Idrisz líbiai királlyal szemben ugyanakkora megvetést érzett.
Ebben az időszakban az ország területén jelentős kőolajkészleteket tártak fel, így Líbia történetében is nagy változás következett be: a világ egyik legszegényebb országából hirtelen egy rendkívül gazdag királysággá vált.
Bár az olajból származó jövedelem jelentősen kiszélesítette az állam pénzügyi lehetőségeit, a köznép ebből nem sokat látott,
hiszen ez a gazdagság az uralkodó és az őt körülvevő szűk elit réteg kezében összpontosult. A király továbbá jelentős brit befolyás alatt állt és érdekeiket minden ellenvetés nélkül kiszolgálta, valamint tekintélyes összegért hajlandó volt megengedni az amerikaiaknak, hogy légibázist létesíthessenek az országban. Kadhafi számára tehát tökéletes célponttá vált.
Szövevényes út a hatalomig
Kadhafinak megaláztatott helyzetben kellett felnőnie, meglehetősen szerény körülmények között. Ha anyagi helyzetük nem is volt kecsegtető, a hat gyermek közül egyetlen fiúként ő kitüntetett figyelmet kapott. A család minden erejét összeszedve tekintélyes összeget fordított a taníttatására, aki már 10 éves korában elmélyült a Korán rejtelmeiben. Ifjúként nemcsak a muszlimok szent könyve, de Nasszer egyiptomi vezető pánarab szocialista ideológiája, a nasszerizmus is jelentős hatást gyakorolt gondolkodására, akinek rádióban elhangzott szónoklatait betűrő-betűre megtanulta.
17 éves korában már forradalmat akart kirobbantani iskolájában, és merényletre készült.
Ezt ekkor még nem sikerült kiviteleznie, és szélsőségesnek tartott nézetei miatt hamarosan kirúgták. Ezután a katonasághoz került, melynek kötelékében lehetősége volt tanulmányútra menni Nagy-Britanniába. Utazásából az egyre nagyobb elégedetlenség szólította vissza szülőhazájába.
A király ugyanis számos földet vett el a beduinoktól annak reményében, hogy újabb olajmezőket tárhat fel. Kadhafi ekkor már csak a megfelelő alkalomra várt, ami hamarosan kínálkozott is. 1969-ben az uralkodó ugyanis több hétre elhagyta az országot egy egészségügyi kezelés okán, ezt kihasználva pedig a fiatal katona barátaival puccsot kísérelt meg.
Szeptember elsején Kadhafi csoportjának tisztjei elfoglalták a fontosabb repülőtereket, rendőrségi épületeket, rádióállomásokat és kormányhivatalokat Tripoliban és Bengáziban. A trónörököst házi őrizetbe vették és kikiáltották a köztársaságot. Sehol sem találkoztak számottevő ellenállással, ezért a hatalomátvétel vér nélkül ment végbe.
További történelmi témájú cikkeket a Múlt-kor történelmi magazin weboldalán olvashatnak.