Meghalt Poszler György
![Poszler György FOTÓ KÉPKIVÁGÁS laza arckép, portré SZEMÉLY](https://cdn.origo.hu/2023/12/NfvnyqFXWS8RbaBwXS38rCVYbZVnwW7FO8ZLrj5ZbHs/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50L2UyNDA2YTk4ODk5NTRkZDk5OTVmNGQ2ZWU5MDcyZjQ5.webp)
„Nincs ellenemre, ha valamiben az utolsó vagyok. Bécsben, jó néhány éve egy irodalmi beszélgetésen egy fiatal kolléga úgy mutatott be, hogy az „utolsó szellemtörténész”. A kettő valahogy összeér.
Annak, hogy az európai kultúra vagy gondolkodásmód utolsó képviselője volnék, úgy gondolom, szellemi értelemben van egy ellenzéki íze.
A kor nem kedvez ennek, és elsősorban nem politikai szempontból gondolom így”
– mondta Poszler György a Literának adott tavalyi nagyinterjújában.
Kolozsváron született, de 1945-ben átköltöztek családjával Magyarországra. Azt 13-14 éves korától kezdve tudta, hogy „csak az irodalom, a filozófia, meg az ilyesmik” érdeklik. 1972-ben került az ELTE esztétika tanszékére és a Színművészeti Főiskolára tanárként, ahol irodalomelméletet illetve irodalomtörténetet oktatott.
„Akkor és ott egy olyan légkör uralkodott, ami egyrészt felszabadulást jelentett, másrészt kedvezett az elmélyült munkának”
– emlékezett vissza erre az időszakra.
1982 és 1987 között az ELTE általános rektorhelyettese volt. 1990-ben a Magyar Tudományos Akadémia levelező, pár év múlva pedig rendes tagjává választották.
„A 84. évemet taposom most. Az utolsó időkben már mindenféle egészségi zűrjeim voltak, de egy dolgot meg akarok még élni, ami körülbelül úgy foglalható össze, hogy négy vagy öt nagyesszében meg szeretném írni, miért kellett nekem úgy élni, ahogy éltem” - mondta tavaly decemberben.