Torghelle Sándor és Péter Zoltán több tízezer német szurkolót intett csendre
![Germany vs Hungary FOOTBALL SQUARE FORMAT](https://cdn.origo.hu/2023/12/b7_wUvXxSYC3aVXU6F_ALBYa0fLTBS0U_PB2KLTOAeg/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50LzkwMWY5MzdlNThiNjQxZjQ5ZWFmYTVhYWJmMGFjOWIz.webp)
Már majdnem 30 év telt el az utolsó magyar-német tétmérkőzés óta, amikor 1983-ban a Népstadionban úgy találkozott a két válogatott, hogy az NSZK uralkodó Európa-bajnokként, vb-ezüstérmesként érkezett, míg nálunk
Mezey György irányításával alakulgatott az a csapat, amely remek teljesítménnyel, Európából elsőként jutott ki a mexikói világbajnokságra.
A védelmünkben már ott volt Varga József, Kardos József, Róth Antal és Garaba Imre. A támadósorban szerepelt Nyilasi Tibor, aki a 43. percben szerzett vezetést válogatottunknak. Ezt az előny Rudi Völler a 67. percben egyenlítette ki, így lett 1-1 ennek a szeptemberi meccsnek a végeredménye.
Két évvel később, 1985-ben már készen volt Mezey mexikói csapata, már megszületett a szenzációs hollandiai győzelem (1-2), és három forduló után 100%-os teljesítménnyel állt a selejtező csoportjában. A németek a januári meccs idején félúton voltak az Eb-győzelem és a vb-diadal között, és ezt tükrözte a csapat is. Beckenbauer csapatfőnök bomba jó nevekből álló gárdájában pályára lépő
16 játékosból heten voltak Európa-bajnokok 1980-ban, öten lettek világbajnokok 1990-ben,
plusz szerepelt benne Lothar Matthäus, aki mindkét cím elnyerésének részese volt. Mégis Péter Zoltán góljával mi nyertünk Hamburgban, ezzel is tovább táplálva azt a hamis illúziót a szurkolók egy jó részében, hogy 1986-ban akár világbajnok is lehet a magyar válogatott. A mexikói vb-n produkált teljesítmény mindenki előtt ismert, és talán az is, hogy az NSZK viszont döntőt játszott ott is. Ezt a hamburgi meccset akkor még teljesen szokatlan időpontban, 1985. január 29-én játszották le – mínusz 20 fokos hidegben. Egészen elképesztő körülmények között nyert ott Magyarország!
A meccsre jótékonysági okokból került sor. Hamburgban nem sokkal a mérkőzés előtt szörnyű hajóbaleset történt a kikötőben – a mérkőzés bevételét az áldozatok megsegítésére ajánlották fel. Az NSZK szövetségi elnöke és Szepesi György pillanatok alatt egyezett meg egymással, így jöhetett létre a barátságos összecsapás. A magyar csapat a meleg égövi, spanyolországi edzőtáborból esett be Hamburgba és nyerte meg a mérkőzést.
A szép álomból keserű volt az ébredés, és a közvélemény az 1986-os vb után annyira a válogatott ellen fordult, hogy amikor 1987 novemberében ismét a Népstadionban vendégeskedett az NSZK,
csak 25 ezer néző volt kíváncsi a meccsre.
A vendégcsapatból (Matthäus kivételével) kiöregedtek az Európa-bajnokok, ám a későbbi világbajnok együttes hat játékosa is játszott azon az őszi találkozón. Nálunk is még komoly tudású focistákat tudott harcba küldeni Garami József, elég csak Disztl Péter, Garaba, Détári, Kiprich, vagy Bognár nevét említeni. Gól mégsem esett ezen a meccsen.
És ettől kezdve 2016-ig a mindenkori magyar válogatott játékosai úgy léptek pályára a németek ellen, mint egy világeseményt itthonról szemlélő focisták a tv-ben látott sztárok ellen. Igaz 1994 őszén egy csúnya világbajnoki bukás (kiesés a negyeddöntőben, ez arrafelé nagy kudarc) után érkezett Budapestre az akkor már egyesített Németország csapata. Először úgy, hogy az NDK-ban felnőtt játékos, Olaf Marschall is tagja volt a keretnek. Ám a sztár természetesen nem ő volt, hiszen játszott egyebek mellett Lothar Matthäus, Jürgen Klinsmann, Jürgen Kohler, Thomas Hässler, Stefan Reuter.
A találkozó előtti edzésre bárki besétálhatott a Vasas Fáy utcai stadionjába. Sőt, az edzés végén még a gyepre is lemehettünk, amikor a világsztárok készülődtek az öltözőbe. Akkoriban még nem létezett technika a szelfik készítéséhez, inkább autogramvadászok voltak ott, igaz, nem túl sokan. Ám játékos aláíráshoz kevesen jutottak, mert a többség futva ment az öltözőbe. Matthäus maradt legtovább. Ő hosszan nyilatkozott egy német tv-stábnak, ám azt követően a rá váró 15-20 embert kicselezve ő is az öltözőbe rohant.
Aki viszont a legnagyobb örömmel adott autogramot, az az egykori legendás kapus, az akkor kapusedzőként ténykedő Sepp Maier volt, igaz őt nagyon kevesen ismerték fel.
Készséges, mosolygós, gondtalan volt, mint egész életében mindig. Másnap egy felejthető mérkőzésen 0-0-át játszott a két csapat. A mérkőzés utáni sajtótájékoztatón 5-6 német tv-stáb szállta meg a termet, a riporterek egymás szavába vágva faggatták Berti Vogts kapitányt. Tudomást sem véve az eredménnyel nagyon elégedett Mészöly Kálmánról. Majd 1 perc alatt összepakoltak, kiviharzottak a teremből, és végre a magyar kapitány is szóhoz jutott. Igaz, rá már csak mi, magyarok voltunk kíváncsiak.
Ezt követően 2001 nyarán járt itt a német válogatott, amikor az MLSZ alapításának 100. évfordulóját ünnepelte. A jeles eseményhez rangos vendégek dukáltak. Többek között itt járt a Bayern München friss Bajnokok Ligája-győztes játékosai közül Oliver Kahn, Carsten Jancker, Thomas Linke, Alexander Zickler. Nálunk hét olyan focista (Király, Sebők, Mátyus, Lisztes, Horváth, Hrutka, Dárdai) szerepelt, aki pályafutása valamelyik szakaszában játszott a Bundesliga1-ben. Ekkor már lényegesen nehezebb volt a játékosok közelébe kerülni, mint korábban, az edzés is az akkor még Népstadionnak hívott létesítményben volt. És már minden szigorúan szabályozott keretek között zajlott. A sajtótájékoztatón Oliver Kahnnak összesen hat kérdést lehetett feltenni, négyet német újságírónak, egyet magyarnak és egyet angolnak, ugyanis Németország Anglia elleni sorsdöntő vb-selejtező előtt állt. A kapitányt, Rudi Völlert már tovább lehetett faggatni, és ő nagyon udvarias volt a magyar kollégákkal is. A meccsen aztán nem volt udvarias csapata, jócskán elrontotta az ünnepi hangulatot. Félgőzzel játszva is 5-2-re nyert.
És ezekben az időkben volt a világ megítélése szerint a német futball történelmi mélyponton. A mi focinkról meg leginkább azért beszéltek, mert pályáztunk az Európa-bajnokság rendezésére. Azt viszont csak Beckenbauer tolmácsa hallotta, amikor a mindig udvarias Császár a Népstadionba belépve odasúgta Uli Hönessnek: „Furcsa, hogy egy olyan ország akar Eb-t rendezni, melynek ez a legjobb stadionja."
2004-ben viszont már a saját portáján kellett szomorúan szétnéznie Beckenbauernek. A német válogatott romokban hevert és ezt bizonyította is az Eb-n a csoportkörben való kieséssel. Ám még a kudarc előtt, a felkészülés végén a magyar válogatottat hívta edzőpartnernek.
Hátha önbizalmat szerezhet azon a meccsen. A dolog azonban fordítva sült el:
a Lothar Matthäus szövetségi kapitány vezette magyar válogatott Torghelle Sándor két góljával 2-0-ra nyert.
Matthäus a kispadon legyőzte világbajnok társát, Rudi Völlert, míg Torghelle kétszer mattolta minden idők egyik legjobb kapusát, Oliver Kahnt. Ez neki később németországi szerződést ért.
Torghelle még a legközelebbi, 2010-es magyar-németen is szerepet kapott. Igaz, nem főszerepet. A dél-afrikai vb-re készülő Németország utolsó előtti felkészülési találkozója volt az.
Önbizalomszerzésre akarták használni azt a meccset, és ez ezúttal tökéletesen be is jött nekik.
Könnyedén, szórakozva nyertek 3-0-ra Podolski, Gomez és Cacau góljaival.
Addigra már kezdett összeállni Joachim Löw azon csapata, mely a következő években lenyűgözte a futball szerelmeseit. A legnagyobb kérdőjel akkor a kapuban volt, ugyanis abban a szezonban lett öngyilkos Robert Enke, és a sérült meg súlyosan René Adler. Így egy olyan fiatalember vette fel az 1-es mezt a Puskás Stadionban, akinek ez mindössze a negyedik találkozója volt a válogatott kapujában. Úgy hívják, hogy Manuel Neuer. Azóta közel került a századik ilyen fellépéséhez.
A négy év múlva világbajnoki címet szerző válogatott tagjai közül kezdő volt ezen a felkészülési találkozón rajta kívül Mertesacker, Boateng, Kroos, Khedira, Özil, Klose, Podolski. Vagyis nyolcan a négy évvel később csúcsra érők közül. Ezt hívják tudatos csapatépítésnek. Ez mindig is jellemző volt a németekre. A mi akkor szerepet kapó focistáink közül Király Gábor, Juhász Roland, Dzsudzsák Balázs, Németh Krisztián és Priskin Tamás volt tagja a hat évvel későbbi Eb-keretünknek.
Mert amikor a mai napig utoljára találkozott a két válogatott,
2016-ban már nem csak a németek számára volt az közvetlen előkészületi találkozó egy világeseményre, hanem végre számunkra is.
30 év után szerepelt a magyar nemzeti együttes világeseményen. Az akkori szövetségi kapitány, a német Bernd Storck által irányított csapatunk Gelsenkirchenbe utazott a felkészülés hajrájában, és 2-0-s vereséget szenvedett.
Lehet, hogy az a németeknek önbizalmat adott (bronzérmesek lettek), de nekünk sem vette el a kedvünket. Hiszen csoportelsőként bejutottunk a legjobb 16 közé. És ezzel gyakorlatilag elértünk a jelenbe.
A közeljövőben pedig olyan dolog fog történni a két válogatott közös történetében, amire legutóbb 67 éve volt példa. Tétmérkőzésen találkozik egymással.
A máig utolsó ilyen az 1954-es vb-döntő volt, előtte annak a világeseménynek a csoportküzdelmei során játszott egymással a magyar és a német nemzeti csapat. Jövőre az Európa-bajnokság csoportküzdelmei során játszik egymással 2021. június 23-án, 21 órakor, a müncheni Allianz Arenában. 67 év szünet után – nyugodtan mondhatjuk – egész Magyarország felajzva várja majd azt a müncheni mérkőzést.