Az alkufolyamatról mindenekelőtt le kell szögezni, hogy mindegyik egyedi, hiszen a felek habitusától függ. Magyar József tapasztalatai szerint az üzletek több mint felében van alku, még ha nem is mindig eredményes. Sokan szinte "kötelezőnek" érzik, hogy vételnél legalább megpróbálkozzanak az ár lejjebb szorításával, még ha korrektnek is tartják, mások pedig alkatilag nem alkalmasak erre, ódzkodnak a huzakodástól.
Az utóbbi csoportba tartozók - hogy a vásárlókról is essen szó -, akár rábízhatják ezt a számukra kellemetlen elintéznivalót a közvetítőre, akinek a rutinján kívül megvan az a helyzeti előnye, hogy mindkét féllel beszélt már, legalább telefonon.
Ily módon ő valóban alkalmas a közvetítésre, annál is inkább, mivel elsősorban a megegyezésre törekszik. Középen marad, és mivel jó esetben egyaránt ismeri a megbízó és az ügyfél lehetőségeit, egyeztetni is tudja az érdekeket.
Persze kétségtelen, hogy bármely ügynöknek érdeke fűződik a minél magasabb vételárban való megállapodáshoz, elvégre ez alapján kapja a jutalékát, vevőként tehát nem adhatunk neki szabad kezet a tárgyaláson. Ne feledjük ugyanakkor: hasonlóan fontos számára az ügylet mielőbbi lezárása is.
Az érdeklődőnek figyelembe kell vennie, hogy vélhetően a másik fél legbecsesebb tulajdonában jár, amit az talán évekig csinosítgatott, tehát érzelmileg kötődik hozzá - a pszichológiai fegyverként bevetett fitymálás ezért nagyon gyakran visszaüt. Felmérések bizonyítják, hogy számos eladót az érzelmei is befolyásolnak, amikor eldönti, kivel köt üzletet. Tanácsos viszont úgy beállítani az egyezséget, hogy az eladó azt érezze, ő is jól jár, például azonnali fizetéssel vagy az ideiglenes visszabérlés lehetőségével.
A másik oldalról nézve: az eladó jól teszi, ha nem megy bele a vitába, inkább elengedi a füle mellett az esetleges kritikákat. Szintén praktikus javaslat, hogy ne egyedül fogadja az érdeklődőt, és a tárgyalás során addig ne engedjen az árból, amíg meg nem bizonyosodott róla: a vevő hajlandó a helyszínen kifizetni a foglalót. Amíg ez meg nem történik, a megállapodás nem tekinthető rögzítettnek.
Létezik az alkunak egy speciális fajtája, az árverés, amikor eleve úgy hirdetik meg az ingatlant, hogy aki szemet vetett rá, az licitálhat. Az Egyesült Államokban nem is ritka fogás, nálunk azonban szinte ismeretlen. Magyar József szerint akár lehetne létjogosultsága, de a túlkínálat miatt csak a valamilyen szempontból különlegesnek számító otthonok esetében.
Galambos Péter