Biológiailag lebomló anyagokkal védheti a szépségipar az élővilágot
![kozmetika, környezet](https://cdn.origo.hu/2023/12/yGCaPQvK99oEeSY9mtcCrvH1tx8-ZG0uA78kio_ZWO0/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50LzVlODg5ZGZkNzU0MjQ2MWFiYjAzNmMyNTUyNWQ4ZTJm.webp)
A kozmetikai vállalat 1995 óta működteti környezeti hatásokat vizsgáló laboratóriumát. A kutatómunka során a szakértők mérik és modellezik, hogy az egyes termékek milyen módon befolyásolják az ökoszisztémát (víz, talaj, levegő) és egyúttal a biodiverzitást.
Az egyes produktumok összetevőinek előállítása az úgynevezett „Zöld Kémia" elvein alapul. Ezt az irányelvet még 1998-ban alkotta meg két amerikai kémikus, Paul Anastas és John Warner. Ennek lényege, hogy a vegyészek olyan molekulákat hozzanak létre, amik hatékonyak, és emellett még a környezetet sem károsítják. Ezt a következőképpen érik el:
Ahhoz, hogy a kémiai folyamatok valóban zöldek legyenek, a L'Oréal kutatói olyan indikátorkészletet fejlesztettek ki, ami alapján többek között kiszámítható, hogy mennyi hulladék marad vissza egy kilogrammnyi termék előállításakor, mekkora a megújuló szén aránya a létrehozott összetevőben vagy éppen mekkora hatása van a környezetre a kész vegyületnek.
A kutatók a termékek életciklusát is elemzik, hogy megállapítsák, azok mennyire terhelik a környezetet. E vizsgálatok megállapították, hogy leginkább a felhasznált víz mennyisége, valamint a termékek használata során a környezetbe jutó, kemikáliákat tartalmazó víz minősége az, ami befolyásolja a környezeti hatásokat. Ennek figyelembevételével a laborban dolgozó szakemberek két irányba fejlesztik a formulákat.
A recept biodegradabilitása azt jelenti, hogy milyen hatékonysággal tudják lebontani az anyagot a természetben megtalálható mikroorganizmusok. A biodegradabilitást úgy határozzák meg, hogy kiszámítják a biológiailag könnyen lebomló szerves összetevők arányát a receptben és kiszámítják azok teljes tömegét. Ma már léteznek olyan samponok és balzsamok, amelyek 99%-ban biológiailag lebomlóak.
Nevéből adódóan a vízlábnyom a termék hatását mutatja a vízi ökoszisztémára. Ennek vizsgálatához a kutatók két kulcsfontosságú paramétert vesznek figyelembe, amikor a nyersanyagok környezetre gyakorolt hatását nézik: a már előbb említett biodegradabilitást és a vízi ökotoxicitást, azaz mennyire mérgező (egyáltalán toxikusnak számít-e) az alkalmazni kívánt összetevő.
Annak eldöntéséhez, hogy a készülő kozmetikumnak, például arckrémnek vagy samponnak lesz-e egyáltalán bármiféle hatása a vízi környezetre (a tengerek és az édesvizek élővilágára), elengedhetetlen, hogy a táplálékláncban nélkülözhetetlen organizmusokon teszteljék a különféle molekulák hatásait. Itt nem kell komplex felépítésű élőlényekre gondolni, egyszerű baktériumokon, algákon, tengerisün-lárvákon, rákokon, korallokon, halembriókon próbálják ki az összetevőket.
Algák esetében például nem csupán az algaszámot figyelik, de a bennük található klorofill mennyiségéről is információkat szereznek, a koralloknál pedig azt nézik, hogy a naptejekben található vegyületek hozzájárulnak-e a napjainkban egyre nagyobb problémát jelentő korallfehéredésekhez. Az összetevők tesztje természetesen még a recept elkészítése előtt megtörténik.
A kapott adatokból így kiderülhet, hogy az egyes összetevőket milyen dózisokban lehet alkalmazni a recept elkészítésénél ahhoz, hogy ne legyenek hatással a növény- és állatvilág épségére.