Hihetetlen látvány: több száz száz cápából álló rajt figyeltek meg -videó
![cáparaj](https://cdn.origo.hu/2023/12/OWot624dyhErcY1CAc3xF8Ui_fcFTZ9NciIvrLpnzAI/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50L2IxNTA5YjEzYmMzMzQ3NmNhMzA5YzE3MmUxOWExY2E2.webp)
Kelsey Martin, a Center for Sportfish Science and Conservation PhD. hallgatója és tudományos kutatója a texasi Port O'Connor közelében fekvő Keeping it Wild Reef nevet viselő mesterséges zátonynál fonócápák (Carcharhinus brevipinna) több száz egyedből álló hatalmas raját örökítette meg a víz alatt, ami a lentebb beágyazott videón tekinthető meg.
A hosszú tömött sorokban úszó cápákat tüskésmakrélák (Carangidae) népes raja kísérete. A rajba összeállt ragadozók abszolút passzívan viselkedtek, és ügyet sem vetettek potenciális zsákmányaikra, az őket kísérő tüskésmakrélákra.
A természetben rendkívül ritka jelenségnek számít, hogy a cápák ilyen hatalmas rajjá álljanak össze. A cápafélék (Selachimorpha) jellemzően magányos ragadozók, amelyek csak kivételes esetekben, elsősorban zsákmányolás vagy szaporodás alkalmával állnak össze ideiglenesen kisebb-nagyobb csoportokba.
A fonócápa mellett a hozzá hasonlóan nyílttengeri életmódot folytató selyemcápáknál (Carcharhinus falciformis) valamint a csipkésfejű pörölycápáknál (Sphyrna lewini) ismert csak, hogy akár több százas rajjá álljanak össze. A tengerbiológusok egyik érdekes megfigyelése, hogy ezek az óriási rajok kivétel nélkül nőstény egyedekből állnak.
A most megfigyelt fonócápák a kékcápa-félék népes családjába (Carcharhinidae) és ezen belül a kékcápák nemzetségébe (Carcharhinus ) tartoznak. A rendkívül áramvonalas testfelépítéssel rendelkező ragadozók a közepes-nagytestű cápafajok közé tartoznak, a kifejlett egyedeik átlagos testhossza 250-300 cm közötti.
A fonócápa kozmopolita óceáni faj, amely a Karib-tengertől az Atlanti-, és az Indiai-óceánon át egészen a Csendes-óceánig mindenhol előfordulhat a trópusi és szubtrópusi tengerek partoktó távoli nyílt vizeiben.
Zsákmányát elsősorban csontos halak, más kisebb cápák és lábasfejűek alkotják.
Érdekes és egyedi tulajdonsága, hogy amikor elejti a zsákmányát többször is megpördül a saját tengelye körül. Erről a furcsa, és némileg a krokodilok úgynevezett „halálforgására" emlékeztető mozgásáról kapta az elnevezését is.
A fonócápák a röviduszonyú makóhoz (Isurus oxyrhincus) hasonlóan időnként igen magasra, akár három-négy méterre is kivetik magukat a vízből.
Ezt a kékcápafélét ipari méretben halásszák, és a sporthorgászoknak is kedvelt zsákmányállata. Az IUCN besorolása szerint a mérsékelten veszélyeztetett cápafajok közé tartozik.
A fonócápákon kívül az ugyancsak pelágikus (nyílttengeri) selyemcápáknál ismert még a rendszeres és hatalmas rajképzés. A minden idők legnagyobb cápatámadásaként elkönyvelt tragédia, az USS Indianapolis túlélői ellen elkövetett monstre támadást is legnagyobbrészt ennek a fajnak a számlájára írják.
Az USS Indianapolis nehézcirkáló szállította le a hirosimai atombombát a csendes-óceáni Tinian-atollra. Amikor már visszafelé tartott a bázisára, 1945. július 30-án éjszaka egy japán tengeralattjáró, az I-58 torpedótámadást intézett ellene. A becsapódó torpedók robbanása miatt az Indianapolis negyedórán belül a mélybe süllyedt.
A legénység legnagyobb része, mintegy 880 tengerész túlélte a nehézcirkáló elsüllyedését, de mivel a küldetés titkossága miatt az USS Indianapolis rádiócsendbe hajózott, nem tudtak már vészjelzést leadni. Az ezt követő napokban az óceán felszínén sodródó hajótöröttekre cápák támadtak rá, hatalmas rajokban.
Amikor 1945. augusztus 2-án a túlélőket felfedezte egy amerikai hidroplán, már csak 321-en voltak életben. A többiekkel végzett a kiszáradás és a cápák. A szakértők szerint túlnyomó részt selyemcápák illetve óceáni fehérfoltú cápák (Carcharhinus longimanus) támadhattak rá az USS Indianapolis hajótöröttjeire.
Néhány extrém zsákmányolási szituációt leszámítva a nagy rajokba összeállt cápák teljesen passzívak. A tengerbiológusok még nem ismerik ennek a pontos okát.