Szent, éhes lelkem, pünkösd ünnepére,Mint jóllakott tuzok, magadba hullvaFeledd, hogy büszke, forró szárnyadatCibálja, tépi vének irigy ujja. Hiszen tudod már mi a Végtelenség:A Végtelenség az a magyar bánatS hiába vergődsz haló hattyuként,Szomorubb lélek búsul majd utánad. Ha idejöttél, tündökölj s dalolj csak,E végtelen vizen büszkébben usszálS csudáljanak, hogy méltóbban repülZilált szárnyad az égi Sziriusznál. Szent vagy s ha mégis lenyilaz az Éhség,Mint vadludat rozsdás vessző találja,Ne sírj, dalold el híres éneked,Hogy nyögve várjanak ujabb csodára! 1923. május<< előző következő >>
Vágólapra másolva!
A legfrissebb hírekért kövess minket az Origo Google News oldalán is!