Bátyám, ki bortól mámoros éneketZengsz húrodon, Te, nézd a magyar hazát, Csitítsd el Anna-kérő szíved S öntsd az erőd a reménytelenbe. Hangod legyen az őszi vihar sötétZúgása, melyben tompa a jajgatás, De a harangszó messze hangzik S tornya fehérlik az éjszakában, Ha sujt a villám s retten a gyönge szív.És ösztökéld a tétova honfiút: Üzend, hogy nincsen Isten, Ember, Csak magyarok letiport hazája. És hogyha kell, ó, csak könyörögj nekik,Hogy dolgozó nép karja erős marad És vagdald föl meleg nagy szíved S oszd ki közöttük az éheseknek. Csak így lehet célt érni magyarral el,Szidj, kérj, dörögj és hozd a reményt nekünk, Mert hogyha nem remél a költő, Más ki remélne az új hazában. 1922. május<< előző következő >>
Vágólapra másolva!
A legfrissebb hírekért kövess minket az Origo Google News oldalán is!