Szinte pontosan három évvel az első koncertje után jelent meg a fiatal budapesti indierock-zenekar, a The Moog debütáló nagylemeze. Az angolul éneklő, öttagú együttes nem is nagyon próbálkozott azzal, hogy itthon a hivatalos csatornákon keresztül próbáljon meg érvényesülni, hanem inkább külföldön nézett körül, és vette igénybe a kezdő zenekarok legjobb barátjának tartott MySpace segítségét.
Így találtak rá az amerikai MuSick Recordings nevű kiadóra, amely tavaly májusban lemezszerződést ajánlott a Moognak. A tízszámos album felvételeinek nyáron látott neki az együttes, és az itthon felvett anyagot Seattle-ben az a Jack Endino vette gondozásába, aki producerként a Nirvana, a Mudhoney és a Soundgarden útját egyengette, az újabb zenekarok közül pedig a Hot Hot Heattel is dolgozott.
Ám ha lehet, még ennél is nagyobb szám volt az, hogy a szerződés értelmében a zenekar hathetes amerikai turnén is "kénytelen volt" részt venni, így magyar együttesek közül egyedülálló módon vezethette fel első nagylemezét. A Moog a turné keretében fellépett a texasi Austin városában tartott South By Southwest fesztiválon is, miközben keresztül-kasul átszelte az Egyesült Államokat, hogy aztán egy Los Angeles-i, hivatalos lemezbemutató koncerttel búcsúzzon.
"26 koncertünk volt, nemritkán napi 8-12 órát is vezettünk, szóval hatalmas távolságokat tettünk meg" - meséli Szabó Csaba, a zenekar basszusgitárosa. "Los Angelesben kezdtünk, először végigmentünk a nyugati parton, aztán egy koncert miatt vissza Hollywoodba, majd onnét dél felé vettük az irányt, aztán keletre, hogy végül visszatérjünk a kiindulóponthoz."
![]() |
A zenekar New Yorkban |
"Volt, hogy öt és volt, hogy kétszáz ember előtt játszottunk, az átlagos közönség az nagyjából ötvenfős volt, ami megfelel egy normál klubkoncert nézőszámának" - folytatta a beszámolót a Moog magját jelentő három taghoz az induláskor csatlakozott zenész. "Sokan ismerték a zenekart, főleg a MySpace-ről. A közönség elég lelkes és nyitott, nincsenek is jól elkülöníthető színterek, legalábbis mi nem tapasztaltunk ilyen markáns 'indie' közösséget sehol, olyat mint ami mondjuk itthon van, hanem csak úgy jönnek, a tizenévestől (már ha beengedik, mert ugye általában 21 év a korhatár) a negyven-ötvenesekig. New Yorkban a Billboard magazin szerkesztőségében játszottunk egy akusztikus koncertet, persze sok más zenekarral is összehaverkodtunk (így például megnéztek bennünket nagy kedvenceink, az International Noise Conspiracy tagjai is), szóval elég jól sikerült minden."
Egy ilyen kimerítő turné esetében az sem mindegy, hogy mennyi plusz bevétele van a zenekarnak, hiszen legyen bármennyire is gáláns a kiadó, azért nem fedezte az út valamennyi költségét. "Olyan 300 lemezt adtunk el, és még egy szekérderéknyi pólót, illetve egyéb merchandise terméket, és tulajdonképpen ebből a pénzből tudtuk finanszírozni az utazást meg a szállást, néha pedig az étkezést is" - árulta el a basszusgitáros, hogy mi kell a túléléshez. "A legtöbb magyarral egyébként Clevelandben találkoztunk (itt rögtön be is fogtunk egy magyar rádiót, ahogy beértünk a városba), valamint New Yorkban, máshol viszont gyakorlatilag nem voltak honfitársaink."