A Forced Entertainment (kényszerű szórakozás) nevű brit társulatot nem véletlenül nevezi egy kritikus "a brechti hagyomány legfiatalabb örökösének": a színházi csoport újra és újra a színpadi események és a nézők viszonyát vizsgálja. Próbára teszik a nézőket - és magukat is, hogy kikísérletezzék, hol a színház határa. A Britmánia Fesztivál keretében a Trafóba megérkező Bloody mess című produkcióban - az elnevezéshez hűen - rohadt nagy katyvaszt csinálnak a színpadon: stroboszkóp villog, nagy a hangzavar, mindenki összevissza szaladgál és érthetetlen dolgokat tesz. Meddig bírjuk? Marcel Duchamps-tól örökölt szemtelenséggel provokálnak bennünket.
![]() |
Részlet a produkcióból |
A Bloody Mess a 2001-es, szintén a Trafóban vendégszerepelt First Night című előadás párja: mindkettő az előadó és a néző közötti "hallgatólagos megállapodás" feltérképezésére irányul - amit színháznak hívunk. A First Night a "Mi a közönség? Miért vagytok itt és mit akartok?" kérdéseket tette fel, míg a Bloody Mess-ben már az a kérdés, hogy "Mi a színész? Miért vagyunk itt és mit akarunk?" A különféle, egymástól független karakterek, történetek és előadások találkozása és ütköztetése meglepő és új logikát szül. A kaotikus egészből kicsillannak olyan összefüggések, amelyektől az előadás egy intelligens, fekete humorral és meglepő érzékenységgel átitatott, a zsenialitás határát súroló darabbá válik. S ha maradtak volna bennünk még kérdések, akkor az előadás után feltehetjük őket, ugyanis Nánay Fanni kritikus fog akkor beszélgetni a társulat tagjaival - és a közönséggel.