Biztosan a Dunán megtörő fények teszik, vagy a régi házak árnyékai, nem tudjuk, de egy biztos, Magyarország sok fényképészt bocsátott ki a világba, akik külföldön nemzetközi hírre tettek szert. André Friedmann, aki később Robert Capa lett, és a világ egyik leghíresebb fotóját készítette a spanyol polgárháborúban; André Kertész, akiről a francia Cartier-Bresson mondta azt: "Mindannyian adósai vagyunk neki"; vagy a Brassai művésznéven alkotó, Brassóból származó Halász Gyula, aki Párizs nagy fotósa lett; Munkácsi Márton, aki a legnagyobb amerikai magazinokba készített képeket. Most még egy névvel kell gyarapítanunk a listánkat: Paul Goldman szintén a II. világháború előszelét érezve menekült az akkor még brit fennhatóság alatt álló palesztin területekre feleségével, Dinával. Rendkívül izgalmas időszakot élt át, amelyben egy állam megszületett a semmiből: a britek és a cionisták küzdelmei, az arab lázadások, a zsidók otthonteremtése egy fotós számára kiapadhatatlan forrást jelentettek, míg a fotók az utókor számára eleven kordokumentumként állnak ma.
![]() |
Fényképek a kiállításról: az utolsó fotón a tótágast álló öregúr nem más, mint az első izraeli miniszterelnök |
Goldman leghíresebb képe az első izraeli miniszterelnököt, David Ben-Guriont ábrázolja, ahogy éppen fejen áll a tengerparton. Gurion úgy kommentálta a fotót: "A fejemen állok azért, hogy az országom a földön állhasson." Sokáig nem is tudták, ki készítette a képet, mígnem az egykori kolléga, David Rubinger, aki addigra már a Time újságírójaként dolgozott, nyomába eredt. Így találta meg Goldman özvegyét a keresett képpel és 40 ezer másik fotó negatívjával. Ma már a fényképek Spencer M. Patrich gyűjtő tulajdonában vannak, és beutazzák a világot, így érkeznek el a 10. Zsidó Nyári Fesztivál keretében a Néprajzi Múzeumba is. Budapest után Keszthelyen és Szegeden is láthatóak lesznek a fényképek.