Pilisszentkereszti varázserdő - ittunk a szentkútból, majd megkóstoltuk a helyi specialitást
![](https://cdn.origo.hu/2024/07/j9N8Eip7JiFs5kel6-X6tSOvKn8DPGPGIMxgNUrjEfk/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50L2ZhNjMxNjAzNjY4NjQ4ZTZhZDI3YWY3NTM5MWI0MGE3.webp)
Zaj, stressz, közlekedési dugók, rohanás, csak bekapok valami szendvicset és már megyek is tovább, este hullafáradtan esek haza, zúg a fejem, jól esne néhány óra csend, nyugalom, nemcsak a testemnek, de a lelkemnek is. Elindulunk Pilisszentkeresztre, ami Budapesttől mindössze 35 kilométerre fekszik a Pilis egy festői völgyében. Szeretnénk sétálni a faluban, kicsit feltöltődni a gyönyörű környezetben, beszélgetni az itt élő, kedves emberekkel.
A cukrászda előtt egy idősebb férfi bólogat, igen, érti ő, muszáj kiszakadni a zajos fővárosból.
"Menjenek el a szentkútig. Igyanak a forrásból, gyógyít a vize"
- mondja, aztán elmagyarázza, hogyan is jutunk oda.
A falu egyik utcájának végétől indul az erdei sétaút egészen a szentkútig. A látogatókat egy sárga túristajelzés segíti. De eltévedni nem lehet, az ösvényről nincs leágazás, egyenesen a forrásig vezet.
Az utca végén sorompóval zárták le az erdei utat - ide autóval nem lehet bejönni. Egy feszület jelzi: jó helyen járunk, ez az az út, ami a célunkhoz vezet. Besétálunk az erdőbe, ahol azonnal érezzük, legalább öt fokkal hűvösebb a levegő. Percek alatt felfrissülünk.
Az ösvény kényelmes, széles és csodálatos. Ahogy haladunk a szentkút felé, az út mentén a szentképek, faragványok, szobrok jelzik: szakrális hely felé közeledünk.
Nem szólunk egymáshoz egy szót sem. Némán sétálunk. Minden egyes lépés egyre könnyebb - az erdő csendje megnyugtat. Meg-megállunk a képeknél, szobroknál, megcsodáljuk és haladunk tovább.
Nincsenek meredek emelkedők és lejtők, egészen kellemesen gyalogolunk, nagyobb fáradság nélkül. Ez nem is kirándulás, inkább egy kis erdei séta valóban kikapcsolja a puhány, városi embert, pihentető, és feltölti a lelket is.
Egy férfi jön velünk szemben - a szentkúttól sétál a falu felé, kezében forrásvízzel töltött palackok.
"Békásmegyerről jöttem kifejezetten azért, hogy a kút vizéből vigyek néhány palackkal. Szabadságon vagyok, ezért döntöttem úgy, hogy ma kirándulok egy keveset. Amikor tehetem, mindig eljövök kicsit megnyugodni"
- mondja. Majd hozzáteszi: imádkoztam is, maguk is mondjanak el egy imát a szabadtéri oltárnál.
Elköszönünk, majd folytatjuk utunkat.
Úgy tűnik, pillanatok alatt a forráshoz érünk. A szentkút előtt egy kicsit meredekebb az út, de itt kapaszkodók segítik a túrázót.
Amint felérünk a domb tetejére, lenyűgöző látvány tárul elénk: a szabadtéri kápolna szobrokkal, padokkal, az erdő csendjét pedig megtöri a forrás zubogása.
Mire ideérünk, meg is szomjazunk, elővesszük a palackjainkat, feltöltjük a hideg forrásvízzel és nagyot kortyolunk belőle. Aztán leülünk az oltár elé az egyik padra. Hosszú percek telnek el. Nem is tudom, mennyi idő. Lehet, hogy fél óra... Az órát, az időt elfelejtjük, teljesen átadjuk magunkat ennek a csodának itt, a tölgyfák árnyékában.
Ekkor veszem észre, hogy nem sokkal előttünk járhatott itt valaki, mert gyertya pislákol a feszület tövében.
Az erdei környezetben kialakított, gyönyörűen karbantartott forrás és kegyhely népszerű pihenőhely a környéken.
A kápolna előtti fán ez a felirat olvasható: Vándor, ki erre mégy, mondd szívből: üdvözlégy.
A nyitott kápolnát és az előtte sorakozó padokat kis kerítéssel vették körbe, de nincs lelakatolva, bárki kinyithatja a kaput és beléphet, leülhet egy padra, feltöltődhet vagy imádkozhat.
A helyiek azt mondták: szentmiséket is szoktak itt olykor tartani.
A cikk a következő oldalon folytatódik, lapozzon!