Az Aréna publikuma érthetően csalódott volt két elveszített döntőt látva, ám versenyzőink a helyén kezelték ezt a sikert.
Kliment László kikapott a harmadik helyért vívott találkozóján: "Sajnálom, hogy a bronzéremért vívott gigászi találkozón nem sikerült nyernem, mert csodálatos volt az a buzdítás, amit kaptam. Minden magyar sportolónak azt kívánom, élje át ezt az élményt. Az elején jól ment a birkózás, aztán jött Nazarjan, aki megnyerte a világbajnokságot, és a vigaszágon ismét éreztem a birkózást. Nem tudom, mit hoz a jövő, de rendkívűl élveztem a versenyt."
Virág Lajosnak a térde a döntőben fordult ki a törökök többszörös olimpiai, világ- és Európa-bajnoka ellen, ezért először a sérüléséről kérdeztük: "Még fáj, és nagyon sajnálom, hogy pont a finálbéban roppant meg a lábam. Az én igazi fegyverem a fordított emelés, amihez jó derék és erős térdek kellenek, sajnos most a térdem nem bírta a terhelést."
- Csalódott?
- Egy kicsit igen, mert a fináléban, ráadásul Budapesten csodás dolog érezni a közönség szeretét. Sajnos most nem jött össze, de igyekezni fogok.
- Sziporkázóan birkózótt egész nap.
- Köszönöm a dicséretet, igyekeztem. Jó formában voltam, a fogyasztással sem volt gondom. Ez most egy ezüstéremre lett elég. A világbajnokság előtt lehet, hogy én is elfogadtam volna az ezüstöt. Még aludnom kell rá egy-két napot, hogy igazán értékelhessem.
Deák Bárdos Mihály nem kevesebb, mint ötödik világbajnoki ezüstérmét szerezte.
- Amikor a verseny előtt beszélgettünk, azt mondta, hogy ha ismét ezüstöt nyer az sem baj, mert ebben mezőnyben pokoli nehéz a dobogóra kerülni.
- Ezt most is vallom a verseny után. Boldog vagyok, hogy ismét dobogóra állhattam, mert nem volt könnyű. A döntő nem úgy sikerült, ahogy vártam, mert most egyszerűen jobb volt nálam a kubai, de újra nekifeszülök a felkészülkésnek, és remélem, összejön a várva várt aranyérem.
A magyar csapat nyerte kötöttfogásban a pontversenyt, köszönhetően a két ezüst és két bronzérmünknek, így a vasárnap este nem telt el magyar himnusz nélkül. Komáromi Tibor szövetségi kapitány a dobogó tetején szorongatta a kupát és hallgathatta a Himnuszt.
- Jól láttam, hogy elérzékenyült?
- Igen, mert a fiúk nem mindennapi teljesítménnyel rukkoltak elő, és megmutatták, hogy rengeteg munkával igenis sikeres lehet az ember. Sajnos aranyérmet most nem nyertünk, de nem csüggedünk, dolgozunk tovább. Viszont az biztató, hogy minden súlycsoportban versenyképes birkózónk van. Közülük bárki, bármikor szerezhet nekünk szép örömöket a jövőben.
Bárdosi Sándor az öltözőfolyosón sántikált, amikor pár perce feltartottuk:
- Fáj még a bokája?
- Hogyne. Alig érzem a lábam, és ha nincs ez a fránya sérülés... Na mindegy, hagyjuk. A bronzéremnek is nagyon örülök, mert vb-n még soha nem álltam dobogón.
- Sokat nem pihenhet, mert hamarosan Japánba kell utaznia a szumó-világbajnokságra.
- Hát nem tudom, mert most beinjekciózták a lában, és ha egy hét alatt nem jön rendbe, akkor lehet, lőttek a szumóvébének, pedig higgye el, nagyon várom.
- És ha rendbejön a lába?
- Akkor utazom, és ott is megpróbálok dobogóra állni. Remélem, a hitem és a kitartásom átsegít mindenen.
- Láttam, hogy Virág Lajos döntőjén nagyon szurkolt.
- Ez csak természetes, és Luigi (így hívják a csapattársak világbajnoki ezüstérmesünket - a szerk.) megverhette volna Yerlikayát, mert jobb nála. Idén már egy nemzetközi versenyen megverte, és ha nem sérül meg a térde... Szegénykém ugyanaúgy járt, mint én. A sérülés közbeszólt.
- De azért csak boldog a magyar tábor!?
- Persze, szerintem ilyen jól még soha nem szerepeltünk, de utána kellene néznem a lexikonokban.
Tomka Tivadar