A látvány már első ránézésre elbűvöl, de ez is lehetett a készítők célja, mert a program tudása sajnos nem áll egyenes arányban a megjelenítésével. A grafika leginkább egy keverővel egybeépített dupla CD-játszóra emlékeztet, de csak némi keresgélés után jöttünk rá, hogy hol kell egyáltalán betölteni valamiféle zenét ebbe a "masinába". Végül is ráakadtunk a "nyitjára": az alsó gombsor elején bújik meg egy stilizált piktogram alatt. Mellette kaptak helyet a szokásos előző és következő szám, előre-hátra tekerés, lejátszás gombok. Csak MP3-at és WAV-ot kezel, de ez untig elég is neki.Középen találjuk az összeúsztatást, a hangerőszabályzót és a fülhallgató kapcsolóit. Ha ennek az "A" betűjele a piros, akkor az első csatorna zenéjét hallhatjuk, ha a "B", akkor a másodikét, ha pedig az "AxB" piros, akkor mindkét csatorna szól. Így tudjuk kontrollálni, hogy illik-e egymáshoz a két keverendő zene stílusa, illetve ütemben együtt vannak-e. Az éppen játszott nóták ütemét automatikusan kikalkulálja, viszont ezt nem mindig megbízhatóan teszi. Ha két oldalt egyezik a BPM (beat per minute), vagyis a percenkénti ütemszám, akkor lehet a két csatornát összekeverni, egymásba úsztatni. A sebességet mindkét lemezjátszó esetében oldalt állíthatjuk be a hangmagasság-szabályzóval (pitch), amelyet fölfele húzva gyorsul, lefele tolva pedig lassul a lejátszás. Hangszínszabályzót is tudunk rátenni, ám ez igen gyengécske a maga három sávjával. Jópofa dolog, hogy a programmal tudunk szkreccselni, vagyis a lemezjátszó tányérját előre-hátra húzogatva spéci, csak a bakelitre jellemző hangokat kicsalni a zenénkből.
Az MJ Studio elsőre igazán nagy móka, de félórai kevergetés után már unalmassá válik. A szép kinézet ellenére tudása igen csekély, unaloműzőnek viszont tökéletes lehet.